PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Pusťte mě ven!
Jsem člověk, jsem nevinná! Říkám pravdu!
Nejsem démon! Pusťte mě, prosím! Jsem nevinná!
- Pusťte mě ven! - Neječ!
Přestaň řvát.
Když tě uslyší, přijdou tě mučit.
Nesmíš je naštvat.
Kdo jsi?
- Dej mi to. - Tady.
Şişmane, co to děláš?
Líbí se ti snad?
- Nepřibližuj se. - Dobrý.
Co to je?
Kytička z lásky. Pro tebe.
Měl bys mi brát telefon.
Co to má být?
Unesli jsme tu děvku z hnízda Chcípáků.
A?
A dotáhli jste ji sem?
- Co jste to kurva provedli? - Uklidni se.
- Máme plán. - S tím jděte někam!
Já jí podříznu...
Potřebuju ji živou.
Živou.
Tak si oba dva naserte!
To má být vtip?
Myslíte si, že je to hra?
Všichni jste praštěný!
Ještě spí.
Kdo jste?
- Pusť ho. - Ani hnout!
Pusť ho.
Sercane.
Nejsme nikdo.
Nikdo.
Proč jste mě unesli?
Pusť ho, dělej! Dáme tě do novin!
- Cože? - Ukážeme tě novinářům.
Proč?
Abyste se nekrmili na dalších unesených dětech!
Na jakých dětech?
Pusť ho!
Nezabíjíte snad naše děti?
Já nezabíjím nikoho, hlavně ne děti.
Utahuješ si z nás?
Nejsi snad Dmitryho Chcípák?
Vy naše děti nezabíjíte?
Já nikoho nezabila.
Co bych bez tebe dělal, Mari?
To já bych byla ztracená bez tebe.
Zlobíš se na mě?
Mám starost.
Děsí mě tě takhle vidět.
Už jsem stará.
Zlobíš se, že jsem tě neproměnil, když jsi to chtěla?
Proměnil jsi mě jiným způsobem.
Nenechal jsi mě umřít na ulici.
Stal ses mým otcem.
A pak láskou mýho života.
Teď jsi můj syn.
Vždycky jsi byl pro mě jiný člověk.
Ale na lásku jsi byla sama.
Žiješ už staletí a pořád nechápeš to nejjednodušší.
Na lásku je každý sám, chlapče.
Pořád jsi mi neodpověděla.
Stejně bys to nepochopil.
Jak může duše pochopit, co tělo neprožívá?
Stárnutí je postupné zničení těla časem.
Tvoje tělo čas nezná.
Takže jsi zatrpklá.
Ne, nejsem.
Ruce se mi třásly vzrušením, když ses ke mně přiblížil.
Teď se mi třesou stářím.
Už vzpomínka na tu lásku je moc těžká.
Není to zatrpklost.
Je to zoufalství.
Tělo mě zrazuje, má lásko.
Já nemohl, Mari.
Nemohl jsem ti dát věčnou touhu po krvi.
Já vím, já vím.
Takže?
Povíš mi, co se stalo?
- Je tady. - Kdo?
Mia.
Je v Istanbulu.
Určitě je to ona?
Je to ona.
Mluvil jsi s ní?
Dokázal jsem jenom utéct.
Co budeš dělat?
Já nevím.
Našel jsem ji.
Nemůžu předstírat, že ne.
Neboj se.
Já nekoušu.
Kouříš?
No jo, vy vlastně...
Kolik ti je?
Tak já nevím, žijete miliony let.
Tak mě to zajímá. Na co jinýho bych se ptal?
Tak dobře, už vím.
Říkáš, žes nikoho nezabila.
Kde teda celou dobu bereš krev?
Jen od těch, co si zaslouží umřít.
Jo, takoví existujou.
- Mrzí mě to. - Tohle? To nic není.
Když se nezakláním, ani to necítím.
To jsem nemyslela.
Myslím ty děti.
Děti.
Jsou to sirotci, víš?
Starali jsme se o ně, ale nezvládli jsme je ochránit.
- Dmitry? - Jo.
Ten by zasloužil tenhle kolík do prdele.
Co dál?
Já ti řeknu, co dál.
Přivedeme sem novináře a ty mu všechno řekneš.
Nevím, co se stane pak.
Promluvíš si s ním, ne?
Mimochodem, já jsem Şişman.
- Mia. - Mia.
Mia, máš tady zaschlou krev.
Klidně se olízni, ať nepřijde nazmar.
Co to vlastně melu?
Ten novinář z toho udělá senzaci.
To je mi fuk.
Nebudeme ji krmit, že ne?
Nebude to jako Kizilkuyu.
Nikdo o Chcípácích neví.
Jestli...
Žádný „jestli“, dostane se to ven.
A potom?
Pak budou odhalení.
Můžou jít do hajzlu a krmit se jinde.
Takhle to nefunguje.
Zjevně je někdo chrání.
Když nabídnou třeba politikům, že z nich udělají upíry, kdo by odmítnul?
Odmítli by?
Proč by ne?
Spíš proč jo?
Kdo nechce být nesmrtelný?
Já bych nechtěl.
Ty možná ne, ale jsou všichni jako ty?
Sotva to praskne, budou se stavět do fronty.
O čem to mluvíš?
Říkám, že bychom to měli nechat plavat.
Nikdy jich nebude míň, jenom víc.
Teď chodí jednou za měsíc, ale co pak?
Já ti řeknu co.
Bude na ně čekat armáda.
Kizilkuyular, Kuştepe,
Dolapdere, Gazi, Haci Hüsrev,
všichni se jim postaví.
A pak nebudeme počítat mrtvý děti,
ale mrtvý Chcípáky, který vyřídíme.
Co to provádíš?
Kde budeš mezitím ty? Co budeš dělat?
Já je povedu.
Neřeš to.
- Do hajzlu! - Kurva.
Sakra!
Běž říct Şişmanovi, že si to s ním vyřídím.
Sercane?
Co je, zatraceně?
Ayso?
- Co tu děláš? - Měla bych se ptát na to samý.
Teď se to nehodí.
S mámou je to horší.
Celý den volá tvoje jméno.
- Já vím. - Ty víš?
Tak proč se nevrátíš domů?
Když s náma nejsi teď, tak kdy?
Mám práci, Ayso, odejdi.
Jakou práci? Hulit trávu a vykecávat od rána do noci?
Co si myslíš, že děláš?
- Jsi stejný jako táta. - Vypadni, Ayso!
Vůbec tomu nerozumíš!
Jdi k čertu, Sercane.
Máma umírá. Měl bys za ní přijít.
Možná naposledy.
Proč na tebe narážím všude,
kde hledám tu dýku, Ilkere?
- Odpovíš mi? - Meliso.
Tak mluv.
Meliso, já přísahám, že nevím, kdo ji má.
Točí se v tom spousta peněz. Něco se blíží.
Něco jménem znamení Krve.
A?
Vážně jsem se snažil něco zjistit, ale nenarazil jsem na žádnou stopu.
A co bychom měli udělat?
Pusť mě, prosím.
Dmitry, prosím. Pusť mě.
Vážně nevím, kdo tu dýku má.
Řekl bych ti to, kdybych věděl.
Prosím, Dmitry, nedělej to. Přísahám, že nic nevím!
Přísahám, že nevím!
- Prosím, Dmitry. - Ilkere, Ilkere, Ilkere.
Dmitry, prosím. Nedělej to, ne...
Dmitry...
Ilkere...
- Tak jo. - Dmitry, ne...
Brzy bude konec.
Dmitry.
Ukaž. Usměj se.
Jo.
A je to, Ilkere.
Milý Ilkere.
Ať nahoře projdou všechny archivy.
Promiňte, že jsem vás nepozval do kanceláře.
Nebylo by vhodné, kdyby mě s vámi někdo viděl.
Musíme probrat pár věcí.
Pokud jde o prezidenta,
problém je vyřešený.
Víš, proč s tebou rád pracuju?
Protože jsi oddaná svojí práci, když už ničemu a nikomu jinýmu.
Bohužel, éra lidí, kteří jsou oddaní práci, pomalu končí.
Proto máš velikou cenu.
Kdo je ta holka?
Včera večer byla v klubu.
Zjevně nezná pravidla.
To tedy nezná.
Co chceš vědět?
Kde se tu vzala?
To nevím.
Neznámá holka se objeví v Istanbulu
a Karmen netuší, co je zač?
- Doopravdy? - Můžu to zjistit.
Tak to zjisti.
Jak je, Ayso?
Dlouho jsme se neviděli.
Kam jdeš?
Pitomče.
Krávo.
- Şişmane? - Co?
Kup mi cigarety.
Já ti je mám koupit?
Kdo jiný?
Jasně, všechno můžu dělat já.
Co budeme dělat?
Co myslíš?
S tou mrchou. Co když je důležitá?
Co když ji hledají?
Už v tom jedeme.
Ani nevíme, co jedí, pijí, dělají...
Co to povídáš?
Říkám, že jsme ji připoutali.
Co když zničí řetězy, až se probere?
Na co asi máme ty kůly?
Abysme si je cpali do zadku?
Pojď sem.
Zjevně ses nepoučila.
Tihle si užívají život.
Nebo snad ne?
My denně dřeme, abysme přežili,
ale oni jsou silný jako šelmy a bohatý jako prasata.
A neumírají.
Neumírají. Už to přece stačí.
Zabijou nás jednoho po druhým.
Podívej se na mě. Pojď sem ke mně.
Všechno brzy skončí, jo? Slibuju.
Společně to dokončíme, jo?
Dobře.
- Jsi zpátky. - Nikdy jsem neodešel.
- Někoho hledám. - Koho?
Holku, co byla včera v klubu.
Miu.
Znáš ji?
Je tady nová.
Víš, proč je tady?
Ty ji znáš?
Já že nejsi jediný, kdo ji hledá.
Jdi za Dmitrym.
Proč ji hledá on?
To je Dmitry. Nikdy nevíme, co má v hlavě.
Co jsi mu řekla?
Nic jsem nevěděla, když se ptal.
A co teď?
Teď by mohla mít problém.
Ještě nezná pravidla.
Jsi mnou znechucený?
Přišla jsem do Istanbulu zabít upíra, co mě proměnil.
Dmitryho.
Napiju se jeho krve a budu zase člověk.
Když si pomůžeme...
Haló?
Jdu tam.
- Kde je Şişman? - Jak to mám vědět?
Dvojčata.
Dohlídni na Chcípáka.
Dobře.
Turgute.
Nic nedělej. Tu mrchu potřebujeme.
Tak co? Viděla to video?
Ne, čekáme na tebe.
- Je tady? - Jo.
Jak jsi to dokázala?
Co asi myslíš?
Nehýbej se.
Nezapomeň, co jste nám udělali.
Pamatuj na Kizilkuyu. Všechno to byly malý děti.
Ale hlavně si vzpomeň na Mema. Mysli na Mema, ty svině!
Zapomenou. Všichni zapomenou, ale já ne.
Turgut nikdy nezapomíná.
Vzali jste mi dva sourozence.
Navíc jste mi vzali Furkana, Bilala, Müca, tyhle všechny.
A zapomenu? Ne!
Já jsem z Kizilkuyu! A my nezapomínáme!
Copak jste se zbláznili?
Říkáte, že upíři existují a unášejí děti?
Kdo by takový hlouposti věřil?
Máme důkazy.
- Kdo jsi? - Sercan.
Suat.
Já vím.
- Tak o co jde? - O Chcípáka.
Tady. Chcípák.
Tak co? Chceš vidět zbytek?
- Chci. - Dobře.
Selo?
Sakra! Honem, utíkejte!
Co se děje?
Máš v rodině Rumuny?
Jak to poznáš?
Tuhle sis broukala ukolébavku.
Moje žena ji zpívala dcerám.
Kde jsou teď?
Všechny umřely.
Gorane.
Něco jsem ti udělala.
Schovej tu ruku.
Stáhni tu ruku!
Mám černou smrt. Nechci, abys to chytila.
Moje rodina taky umřela na mor.
Ale já ho nechytila.
Proto mě sem zavřeli. Říkají, že jsem démon.
Neboj, nic se mi nestane.
Co to je?
To jsi ty.
Tys mě sem přinesl?
Jak?
Karmen.
Byl jsi s Dmitrym...
Nemluv, teď odpočívej.
Jaký problém máš s Dmitrym? Proč jsi ho napadl?
Promluvíme si, až ti bude líp.
Ublížil jsi těm dětem v autodílně?
Ne.
Pamatuju si tě.
Nech Dmitryho.
Já ho zabiju. Ty mu neubližuj.
Neubližuj mu.
Karmen, musíme si promluvit.
Jsi v pořádku?
Kdo je Numel?
Jeden ze starých upírů.
Jaký problém má s Dmitrym?
To nikdo pořádně neví.
Málem ho zabil.
Dmitry jednou zemře.
Ale nezabije ho Numel.
Přesto Numela nemůžeš přehlížet.
Možná není přítel, ale může být užitečný spojenec.
Proto jsem ti volala. Potřebuju informace.
Možná máme spojence.
Jste připravení?
Dobře.
Dnes, až Dmitry zemře,
povedeš všechny upíry v Istanbulu, jak jsem slíbil.
Ale musíš si být naprosto jistý, že je mrtvý.
Ještě se neznáme. Jsem Melisa.
Mia.
Jsi tu sama, Mio?
Jsem v Istanbulu nová. Nikoho neznám.
Co děláš ve městě, kde nikoho neznáš?
Chci se seznámit.
Meliso.
Dmitry.
Zrovna se seznamuju s Miou.
Ale vy už se asi znáte.
Co se včera stalo? Utekla jsi.
Hostitel byl mrzutý, tak jsem se raději uklidila.
Hostitel jenom chtěl, aby host nedělal problémy.
Tak začneme znovu.
Co jsou zač?
To jsou první známky velkých změn.
Numela si ze včerejška pamatuješ,
tedy pokud už se neznáte déle.
Neznáme.
Teď tě tři dny vídám častěji než za posledních 50 let.
Neber to špatně, nestěžuju si. Jen jsem zvědavý.
Je to náhoda.
Tak náhoda.
Zatím ahoj, Mio.
Kdo jsi?
Numel.
Sledoval jsi mě?
Ano, sledoval.
- Poslala tě Karmen? - Ne, chtěl jsem.
Proč? Co ode mě chceš?
Nic nechci.
Jen jsem poblíž, kdybys něco chtěla ty.
Jsem zvyklá si svoje věci řešit sama.
Dobře.
Ale kdybys cokoliv potřebovala, budu poblíž.
Numeli? Díky.